Мадам Деньов, ласкаво просимо до України!
- Дякую!
Ви вже бували в Києві, а тепер вперше відвідали Одесу . Які враження?
- З першого погляду видно, що це чарівне курортне місце.
Цього року виповнюється двадцять років з моменту виходу фільму «Схід-Захід», над яким працювала багатонаціональна команда, у тому числі й канал «1+1» з української сторони. Ви пам’ятаєте ці зйомки? Чи підтримуєте стосунки з кимось із колег?
- Граючи свою роль у фільмі, мені не випало зніматися в Україні. Тоді я їздила на зйомки до Болгарії. Ми досі приятелюємо з режисером стрічки Режисом Варньє, з виконавицею головної ролі Сандрін Боннер ми нерідко зустрічаємось у Парижі. Ми зняли тоді гідний фільм!
Цього року на Одеському кінофестивалі підготували спеціальну програму з вашими знаковими стрічками. Чи переглядаєте ви іноді свої роботи?
- Ні! У мене немає на це часу. Мені бракує часу навіть на те, щоб подивитись нові фільми, які мене цікавлять. Я точно не буду гаяти час і дивитися фільми, де я колись знімалася. Що було – то загуло!
Я чула від приятелів у Парижі, що ви дуже відкрита людина, мешкаєте на лівому березі Сени, неподалік від кінотеатру «Одеон», і часто вас можна зустріти на звичайному кіносеансі...
- Просто я дуже давно живу в цьому районі, і люди мене знають. Мені, дійсно, подобається ходити до кінотеатру, бачити справжню публіку. Я не дуже люблю дивитись фільми на закритих прем’єрних кінопоказах.
Чи ходите ви до кінотеатрів разом із вашими онуками? Ви бабуся п’ятьох онуків! І як вам ця роль?
- Мені подобається. У мене дуже гарні стосунки з онуками. Дуже люблю бути із дітьми, бачуся з ними регулярно. Мої старші онуки вже великі, і я ходжу з ними на фільми для дорослих. А з меншими – на мультфільми. Є прекрасні історії від студії Disney або від Pixar, які я дивлюсь і просто захоплююсь.
Ви визнана французька ікона стилю. Як воно, нести світом цей статус? Чи можете вийти з дому без макіяжу? Чи користуєтеся послугами стилістів у приватному житті?
- Ні, у мене немає власного стиліста. Я дружу з деякими дизайнерами, але загалом я вбираюся сама. Я працюю зі стилістами тільки на зйомках, фотосесіях для преси. У звичайному житті я можу трішки підфарбуватись, але не надто яскраво. Я цілком можу вийти надвір ненафарбованою, прогулятись, сходити в ресторан, навіть на ринок! Так, без проблем!
Навіть складно уявити, скільки червоних доріжок було у вашому житті. Ви досі отримуєте від них задоволення чи вже ненавидите?
- Десь посередині. Не можу сказати, що я це терпіти не можу, але й не скажу, що надто обожнюю. Я люблю людей, але ось це все «о, лишіть мені автограф... обійміть мене… зробімо фото» вже трохи дратує.
Дякую вам за щиру бесіду!