Голодомор — це найбільший та найжорстокіший злочин проти українців. Низка країн світу визнали події 1932-1933 геноцидом українського народу. СРСР довго замовчували деталі цього злочину, а росія досі заперечує факт геноциду. Спеціально для “Реальної історії”, що виходить кожної неділі о 23:20 на "1+1 Україна", Міністерство внутрішніх справ України відкрило архіви, які мають нові шокуючі деталі подій 1932-1933. У спеціальному випуску історичного проєкту Акім Галімов розповів детальніше про причини, виконавців та процес Голодомору.
ЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Чому росія так відчайдушно хоче захопити Донбас: "Реальна історія" з Акімом Галімовим
У 1930-х увесь світ накрила економічна криза. Це вдарило по політиці “форсованої індустріалізації” в СРСР, для якої бракувало ресурсів, кадрів та технологій. Цінною “валютою” для компартії стало українське зерно. Аби отримувати більше сировини, у 1929 селян змушують вступати в колгоспи. Це спричиняє шалений спротив та повстання. Тоді керівництво союзу вигадує міф про “куркулів”, які підбурюють населення. “Куркулями” виставили 90% звичайних працьовитих селян. Так званим “розкуркуленням”, насправді ж державним рекетом, починають займатися ті жителі села, які мали менші статки.
Тоді “розкуркулили” 1,5 млн українців, 850 тис. депортували. Узимку 1931-1932 вже був голод. У 1932 спалахнуло 900 селянських повстань. Упокорення українського селянства стало нагальною потребою для диктатора Сталіна.
Механізм геноциду став результатом низки рішень та постанов. У верхівці можна виділити трьох виконавців злочину: Йосипа Сталіна, В’ячеслава Молотова та Лазаря Кагановича. Саме вони віддавали накази “негайно виправити ситуацію в Україні”. Свою руку сюди доклав Станіслав Косіор — більшовицький лідер УРСР та керманич розкуркулення. Компартієць Павло Посташев був “наглядачем” від Сталіна, який мав контролювати процес хлібозаготівлі. Ці люди передавали накази обласним, районним, сільським комітетам компартії.
ЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Як козаки створили найпотужніший флот у Чорному морі: "Реальна історія" з Акімом Галімовим
Через те, що аграрних фахівців розкуркулили, жнивами та посівом керували чиновники, які були далекі від фермерських справ. Через це урожай був низьким. Усе зерно здавали в колгосп, і на посів нічого не залишалося. Компартія збільшує вимоги хлібозаготівлі до нереальних обсягів. Радянське керівництво починає поширювати чутки, наче плани по зерну не виконують, бо крадуть з колгоспів. Тоді приймають сумнозвісний закон “про 5 колосків”, за яким за найменшу крадіжку з колгоспу можна було розстрілювати на місці. З 1931 до 1940 років по цьому закону засуджено 182.173 особи. Зокрема, засуджували дітей, що намагались знайти хоч якусь їжу.
Спеціальні загони почали вилучати жорна — пристрої для виготовлення борошна. Це свідчить про те, що політика Голодомор полягала не лише у збільшенні кількості зерна, а й на упокоренні українського селянства. До України почали надсилати спеціальні буксирні бригади з росії, які буквально розгромлювали будинку в пошуках їжі.
Поступово не в українському селі не залишилося нічого їстівного.
За невиконання плану вводили колективне покарання, яке отримало назву “чорна дошка”. У такі села не постачали товару, немає торгівлі, їх оточували військовими, щоб не випускати людей. Через це на східній Україні вимерли цілі населені пункти.
Одночасно проводили депортація українців в росію, а на їх місце заселяли росіян, щоб розбавити етнічність населення. У грудні 1932 в СРСР вводять паспортизацію, і селяни документів не отримують — фактично утворюється нове кріпацтво. Згодом в Україні закривають кордон, а вся УРСР взимку 1932-1933 перетворюється на великий концтабір.
У МВС зберігають 1022 справи про канібалізм, частина з них групові, тому таких випадків у реальності було більше. Історії з канібалізмом розслідували як звичайні вбивства і засуджували відповідно. У викривленій реальності компартії голоду не існувало, а люди просто так вбивали своїх найближчих. Офіційні причини злочину були різні — когось охрестили “сектантом”, багатьох “ледарями”, які не хотіли працювати і тому не мали їжі. Медична експертиза часто описувала змарнілих від голоду людей як тих, хто “має тупуватий вигляд”. Засуджених за канібалізм переважно відправляли до таборів як безкоштовну робочу силу.
Важливо засвідчити факт доведення до канібалізму радянською машиною. Це серйозний пласт для наукових досліджень, адже процес доведення людини до канібалізму — ще один величезний злочин СРСР. Варто усвідомити, що фігуранти цих 1022 справ — жертви, а не злодії. Це люди, яких психологічно та фізично травмували настільки, що у них просто не залишилося іншого вибору.
Навесні 1932 британська газета написала про початок голоду в Україні. Статтю переклало видавництво української діаспори в Америці “Свобода”. Вони і надалі поширювали інформацію про Голодомор. Низка журналістів висвітлювали ситуацію у своїх колонках, а канадійку Ріа Клаймен навіть вислали з СРСР за її репортажі.
Та компартія також поширювала свою дезінформацію. Вони підкупали західних діячів, щоб ті поширювали вигідну для СРСР інформацію. Найвідомішим таким журналістом став Волтер Дюранті, який працював у The New York Times та заперечував Голодомор.
ЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Як Бандера став найбільшим нічним жахом Кремля: "Реальна історія" з Акімом Галімовим
Об’єктивно порахувати не можна реальну кількість жертв Голодомору. У 2009 фактичні цифри становили 3 900 000 осіб. З того часу відкрили багато нових фактів, тому фахівці зараз називають до 10 млн жертв. Жодна людина не понесла покарання за геноцид. Росія називає себе правонаступницею СРСР, а тому вона повинна понести відповідальність за Голодомор. Історична справедливість має бути досягнута, адже без цього страшні злочини країни-агресора будуть продовжуватися.
Дивіться "Реальну історію" з Акімом Галімовим щонеділі на "1+1 Україна" о 23:20 та на YouTube каналі проєкту.
Loading...